![chicago-1-2-e1510960358166](/uploads/2017/11/chicago-1-2-e1510960358166.jpg)
Taip yra ne dėl techninių ar logistinių priežasčių. Priešingai, šiuo aspektu, ši užduotis yra labai paprasta. 1987-aisiais, po išsamios analizės, federalinė valdžia paskyrė vietą, idealiai tinkančią toms atliekoms: nuošalią teritoriją Nevados Jukos kalnuose, kur atliekas galima saugiai užkasti po žeme, kur jos niekam nekeltų jokio pavojaus. 2014 metais Branduolinės energetikos reguliavimo komisija patvirtino, kad toje saugykloje atliekas būtų galima saugiai laikyti milijoną metų. Net vietos kiškiams ir tarantulams nebūtų ko baimintis.
Mokesčių mokėtojai jau sunešė saugyklos statyboms ir priežiūrai reikalingas lėšas. Tačiau kol kas už savo pinigus jie gavo tik milžinišką tuščią duobę žemėje.
Tuo metu apie 80 000 tonų radioaktyvių atliekų susikaupė 80-yje kur kas mažiau saugių laikinųjų saugyklų 35 valstijose, o tų atliekų kiekis vis auga. Spėkite, kurioje valstijoje, belaukiant saugyklos Jukos kalnuose, susikaupė daugiausiai radioaktyvių atliekų? Teisingai: Ilinojuje.
Radioaktyvių atliekų kelias iš Ilinojaus į Nevadą yra blokuojamas gausybės įstatyminių kliūčių ir teismo ieškinių. Tačiau daugiausiai problemų kelia viena niekaip nepajudinama kliūtis: Nevadą atstovaujantis senatorius Harry Ridas, ilgametis Senato demokratų lyderis, kuris 2006 metais pareiškė: „Jukos kalnų projektas yra miręs. Jis niekada nebus įgyvendintas.“ Jis ir jo kolegos Senato demokratai darė viską, kad tik projektas nebūtų įgyvendintas, o juos pilnai palaikė prezidentas Barackas Obama, kurio vienas iš kampanijos pažadų buvo sustabdyti šį projektą – tai buvo politinis apdovanojimas už Reido ištikimybę.
Prezidentas Donaldas Trumpas, priešingai, nori galiausiai atidaryti taip ilgai lauktą saugyklą. Jo pasiūlytame 2018 metų biudžete yra numatyta $120 milijonų, reikalingų pradėti saugyklos licencijavimo procesą, kuris buvo tiek dešimtmečių atidėliojamas. Energetikos sekretorius Rickas Perry pavadino tai „moraliniu įsipareigojimu“. Reidui išėjus į pensiją, o respublikonams kontroliuojant Atstovų rūmus ir Senatą, Jukos kalnų projektas pagaliau gali būti įgyvendintas. Ilgai laukta akimirka atėjo.
Bet ar tikrai? Nevadą atstovaujantis respublikonas senatorius Deanas Helleris, kurio kitais metais laukia perrinkimas, šia idėja yra patenkintas ne ką labiau nei buvo Reidas. „Nevada netaps mūsų šalies radioaktyvių atliekų sąvartynu“, – pažadėjo Helleris, dėl nesutarimų šiuo klausimu sustabdęs aukšto Energetikos departamento pareigūno paskyrimą. O kaip rugpjūčio 16 dienos straipsnyje „Wall Street Journal“ rašė buvęs Energetikos sekretoriaus pavaduotojas Robertas L. Fergusonas, „respublikonų lyderiams desperatiškai reikalingi balsai atšaukiant „Obamacare“, todėl jie būtinai stos saviškio pusėn“.
Belieka viltis, kad tai tik laikinas išsidirbinėjimas. Kongreso respublikonai – jau nekalbant apie demokratus iš Ilinojaus ir kitų valstijų, kurios teko „laikinojo“ radioaktyvių atliekų saugojimo našta – žino, kad šią problemą būtina spręsti, ir kad geresnės alternatyvos nėra.
Tai nėra politinis klausimas, kuris būtų svarbus daugybei rinkėjų, negyvenančių šalia atominių elektrinių, tačiau jis privalo būti esminis Ilinojaus delegacijos prioritetas. Dabar jie turi galimybę pasirūpinti, kad radioaktyvios atliekos nukeliautų į kur kas saugesnę vietą, o branduolinės energetikos perspektyvos šalyje dar labiau sustiprėtų. Nes kitaip gali tekti laukti milijoną metų, kol kažkas pasikeis.